![Příběhy o dětech: Šest měsíců se staráte o své dítě a pak stačí dva týdny a ono zapomene. Zažila jsem několikadenní drásavý návrat do běžného života](https://media.extra.cz/static/img/2024/07/2021/06/beautiful-couple-spend-time-summer-park_16_9_0-672x378.jpg)
Eleonora musela na akutní operaci. Po návratu domů zažila několikadenní drásanou noční můru, kdy ji její šestiměsíční syn vůbec nepoznal. Byla pro něj cizí. Každý den Eleonora bojovala o jeho vzpomínky a lásku.
Náš vytoužený syn Lukáš je na světě. Porod byl tedy horší než jsem čekala, ale naštěstí hormony fungují skvěle. Za pár dní jsem si nevybavila bolest, kterou jsem prožila. A dostavila se nekonečná láska k synovi.
Nádherný čas se synem
S manželem Slávkem jsme spolu deset let. Sehraná dvojka. I narození syna nás stmelilo a posunuli jsme náš vztah na další level. Za těch deset let jsme zrekonstruovali prostorný byt ve starém činžovním domě. Při jeho koupi jsme počítali s tím, aby naše dvě budoucí děti měly vlastní pokojíčky, aby jedna místnost sloužila jako pracovna a malá tělocvična. Hodně jsme pracovali. Nejen, abychom co nejrychleji splatili svoje závazky, ale abychom si ulehčili budoucnost. V době, kdy jsme byli jen dva byl život jednoduchý.
S batohem na zádech a nízkonákladově jsme i cestovali a poznali se navzájem v situacích, kdy jsme vystoupili z komfortní zóny. Pak jsme se vzali a svou cestu završili poslední významnou událostí, a to narozením Lukáška. První měsíce jsme se s Lukáškem sžívali. Byly to měsíce psychicky i fyzicky náročné. Lukášek hodně plakal a trápila ho bolest bříška. Trpěl na koliky. Ale každým měsícem se jeho stav zlepšoval.
Vše nemůže být zalité sluncem
Jenže jsem i já začala pociťovat, že mám nějaké zdravotní problémy. Pokaždé, když jsem zvedala Lukáška, cítila jsem bodavou bolest v podbřišku. Zkraje jsem si myslela, že je to tím, že syn byl těžký a vyndávat ho z postýlky bylo nad moje fyzické síly. Ale bolesti se stupňovaly, až mě jednoho dne odvezla záchranka. Měla jsem zánět na vaječníku tak masivní, že mi ho celý odebraly a strávila jsem čtrnáct dní v nemocnici na kapačkách se silnými antibiotiky.
Jelikož to bylo v zimě v období chřipek, byl zákaz návštěv do nemocnice. O syna se staral jeho tatínek a já měla prostor se dát dohromady. Každý den jsme si telefonovali. Po návratu z nemocnice mě syn vůbec nepoznal. Když jsem ho vzala do náruče, hystericky brečel a chtěl do náruče svého tatínka. Byla jsem zmatená. Šok. Rvalo mi to srdce. Můj syn a zapomněl na mě. "Lásko, dej tomu čas, za pár dní tě bude zase milovat", objímal mě Slávek. Jenže já byla absolutně na dně.
Dlouhá cesta zpět k synovi
Slávek si musel vzít ještě tři dny dovolenou a museli jsme postupně syna zvykat na mou přítomnost. Hráli jsme si společně, chodili na krátké procházky a spali všichni v jedné posteli. První dva dny na sebe nenechal Lukášek ani sáhnout. Byla jsem pro něj cizí. Třetí den se situace zlomila syn mi dovolil, abych mu četla pohádku z knížky. Až pátý den se nechal ode mně pochovat. Dokonce až za týden si položil na mou hruď hlavičku a já ho mohla hladit po vláskách.
Neskutečně mě trápí otázka, co moje odloučení ze zdravotních důvodů způsobilo se synovou psychikou. Doufám, že neprožívá nějaké trauma a nebude si v sobě nést nějaký blok do budoucna. Jsem ráda, že se vše urovnalo a zase jsme máma a syn. Jsem vděčná svému manželovi, jakou oporou mi byl. Jak mě podržel v době, kdy jsem se doslova hroutila z toho, že jsem ztratila lásku syna. I do mě se prožitá bolest zaryla hluboko do nitra a doufám, že už nás nikdy nic nerozdělí.
Další příběhy ze života →
Text byl zpracován na základě skutečného příběhu, fotografie je jen ilustrační. Máte podobnou zkušenost? Svěřte se nám se svým příběhem, napište na redakce@lifee.cz.