![šok
neshody](https://media.extra.cz/static/img/2024/06/shocked-young-blonde-woman-putting-hands-her-head-looking1_16_9_1-672x378.jpg)
Ivana měla asi před osmi lety divoké období. Párkrát si užila vášnivého setkání s mužem ze seznamky. Nyní je šťastná a bez partnera. Zažila ovšem nemilé překvapení, když se její dávný milenec objevil na zahradě u sousedky.
To snad není možné. Jaká je pravděpodobnost, že muž z jiného kraje sbalí dvě ženy ze stejné ulice? Je úsměvné, jaké podivné příběhy život píše.
Se životem bez dětí se manžel nevyrovnal
Kdysi jsem se rozvedla. Vdávala jsem se už ve dvaceti z velké lásky. Jenže dva roky po svatbě jsem měla autonehodu a po sérii operací v oblasti břišní dutiny bylo jasno. Nemohu mít děti. Další dva roky jsme s manželem bojovali o záchranu našeho vztahu, ale náš osud jsme nedokázali přijmout. Můj muž se mi omluvil, že děti v budoucnu chce a nedokáže změnit své nastavení natolik, aby zůstal v našem manželství.
Dost dlouho mi trvalo, než jsem přijala sebe a svůj život bez dětí. Koupila jsem si malý domeček a začala ho sama předělávat. Doslova jsem se každý den odrovnala prací, abych byla večer schopná usnout. Když jsem se dostala z nejhoršího, zkoušela jsem štěstí na seznamce. Jenže jsem měla smůlu. Ač muži v inzerátu psali, že děti nechtějí, vždy z hovoru vyplynulo, že vlastně jednou v budoucnu možná ano. A tak jsem přestala hledat vztah a zaměřila jsem se na tělesné radovánky. Nezávazné povyražení s muži s jediným cílem.
Užívala jsem si sexu na jednu noc
A dokázala jsem si užívat. Bylo mi jedno, zda je můj nový objev ze seznamky ženatý, rozvedený nebo zadaný. Pokud po písmenkách přeskočila jiskra, netrvalo dlouho a jiskřilo to mezi mnou a milencem i tělesně. A jedním takovým bezvýznamným mužem v mém životě byl i muž, na kterého jsem včera zírala z pergoly. Normálně se procházel po zahradě mojí sousedky.
Ani si nedokážu vybavit jeho jméno, tak divokou mám minulost. Vím jen, že byl z jiného kraje než já. A je snad statisticky nemožné, aby v jedné dekádě takový muž sbalil dvě ženy ze stejného města, ze stejné ulice a k tomu sousedky. Já jsem malá drobná, samá ruka, samá noha. Sousedka je naopak kus ženské. A tak jsem tiše seděla v pergole a doufala, že si mě můj dávný milenec nevšimnul.
Bojím se sousedce přiznat barvu
Celý večer jsem se usmívala, co se mi to v životě zase přihodilo. A byla jsem zmatená. Jak se mám do budoucna zachovat? Mám mlčet a dělat, že muže neznám, a doufat, že nepozná ani on mě? Nebo vyčkávat, zda po pár setkáních nezmizí v propadlišti dějin? Nebo pokud uvidím, že jejich vztah je vážný, sousedce přiznat barvu? Se sousedkou mám hezký vztah a minimálně jednou týdně se sejdeme na kus řeči. Takže nějak se k nové situaci budu muset postavit.
A tak hezky jsem si už několik let žila! Sama se svými psy. Smířená s osudem a spokojená. S nadějí, že někde je pro mě vhodný partner. Rozhodla jsem se, že svůj partnerský život nechám náhodě. A tímto postojem se mi ulevilo. To poslední, co se mi chce, je se přiznávat k minulosti. Navíc když si nepamatuji jméno muže, jen to, že u toho křičí jako pavián.
Další příběhy ze života →
Text byl zpracován na základě skutečného příběhu, fotografie je jen ilustrační. Máte podobnou zkušenost? Svěřte se nám se svým příběhem, napište na redakce@lifee.cz.