![Příběhy nešťastné lásky: Mám evidentně smůlu na chlapy. První mi dal kopačky po sms, další se rovnou ukázal na síti s novou přítelkyní](https://media.extra.cz/static/img/2024/05/2021/07/sad-frustrated-young-brunette-woman-is-crying-with-smartphone-hands-while-she-sitting-chair-apartment-283617-2843_16_9_0-672x378.jpg)
Dnešní internetová doba bohužel nahrává všem zbabělcům, kteří nemají odvahu říct nepříjemnou pravdu svému příteli, přítelkyni, spolupracovníkovi či komukoli jinému do očí. Napsat email či esemesku je tak snadné! Ale jsou tací, kteří tohle umění ještě zdokonalili. Třeba jako Martinin přítel.
Nemám štěstí na muže a pomalu si začínám říkat, že je to moje vina. Nebo vina dnešní doby? Dříve se říkávalo: „Nejsou chlapi!“ Dnes by sedělo spíš: „Jsou, ale jeden jako druhý je zbabělec!“ Já sama s tím mám bohaté zkušenosti.
Ve škole jsme si posílali psaníčka
Když jsem ještě byla školou povinná, nebyly mobily, takže jsme si museli posílat psaníčka pod lavicí. Často jsme s holkami probíraly kluky a vhodné adepty na první pusu. „Petr vypadá k světu, co myslíš?“ přišlo mi při matice. Koukla jsem na něj a odpověděla: „Jo, ale Vlasta je lepší. Ach ty jeho vlasy!“ „A dala by sis říct?“ přišlo mi vzápětí přes několikery ruce. Dala a o přestávce jsem na něj začala dělat oči. Následoval přeložený papírek se slovy: „Chtěla bych s tebou chodit.“
Po vyučování jsem na něj počkala a šlapala za potutelného smíchu kamarádek vedle něj. Domluvili jsme si rande na večer a courali kolem vody. „Chodíme spolu!“ psala jsem druhý den na všechny strany. Povedlo se mi s ním sejít o samotě ještě jednou a dostat konečně tu pusu. Jenže další den u mě přistál papírek psaný jeho rukou: „Promiň, ale už s tebou chodit nechci…“
Esemeska rozchod unesla snadno, já už hůř
Školu jsem vychodila, přibývaly mi roky, vdala jsem se, záhy porodila děti a po téměř dvaceti letech se zase rozvedla. Děti už byly téměř dospělé, takže jsem si řekla, že by stálo za to poohlédnout se po novém partnerovi. To už byly na světě všemožné internetové seznamky, takže jsem psala a odepisovala na všechny strany.
Tu a tam jsem se s někým sešla a nepřišlo mi vůbec divné, když jsem mu pak na chat nebo přes krátkou zprávu dala vědět: „Promiň, ale nemám zájem.“ Vždyť jsme spolu nechodili, ne? I když slušnější by bylo zvednout telefon, zavolat a vysvětlit proč. Takže se mi to možná vrátilo.
Nakonec jsem totiž potkala, jak jsem si myslela, toho pravého. Začali jsme spolu chodit, dva dospělí, svéprávní lidé. Měla jsem pocit, že je vše zalito sluncem. Až do chvíle, než mi přišla esemeska s neuvěřitelnou větou: „Rozcházím se s tebou. Potkal jsem jinou ženu…“
Nikdy bych nevěřila, co mě ještě může potkat
Obrečela jsem to. A nějaký čas se rozhodla nic nepodnikat. Ale nedalo mi to a nakonec jsem se seznámila přes kamarádku se šarmantním mužem. Měli jsme si pořád co povídat a mezi řečí se dostali i k internetovým seznamkám. „To já nikdy,“ prohlásil on a já přizvukovala. Pak jsme rozebírali sociální sítě a shodili se na tom, že oba máme Facebook i Instagram. Asi jsem byla právě proto pro něj přijatelná; začali jsme spolu chodit.
Po čase ale náš vztah odumíral. Moc jsem to neřešila až do chvíle, kdy jsem potkala kamarádku, která nás seznámila. „Vy už spolu nejste, že jo,“ utrousila. „Cože?“ vyprskla jsem. Okamžitě jsem volala příteli a ten se jen podivil. „Já myslel, že jsi to viděla,“ utrousil a to bylo vše. Otočila jsem se s udiveným výrazem ke kámošce, která mi strkala před obličej mobil. Na Instagramu bylo storýčko a na něm můj, v té chvíli už expřítel se svojí novou ženou. Vše doplněné komentářem: „Moje nová láska Adélka, přejte nám štěstí.“
Moderní technologie jsou hrobem vztahů. Komukoli tenhle příběh vyprávím, nestačí se divit, kam až došla zbabělost a neurvalost mého expřítele. Nejenže jsem se to, že se mnou končí, dozvěděla já, ale se mnou ještě celý svět.
Další příběhy ze života →
Text byl zpracován na základě skutečného příběhu, fotografie je jen ilustrační. Máte podobnou zkušenost? Svěřte se nám se svým příběhem, napište na redakce@lifee.cz.