![Tajemné příběhy za života: Za bouřek potkávám dávného kamaráda z dětství. Kdysi na táboře ho zabil blesk](https://media.extra.cz/static/img/2024/07/woman-portrait-with-blue-lights-visual-effects_16_9_1-672x378.jpg)
Julie potkává za bouřky mladého muže, který stojí pod širým nebem bičovaný deštěm a pozoruje ji. Jednou ji navštívil doma na balkóně a ona pak zjistila, o koho se jedná. Byl to mrtvý kamarád z tábora, ve dvanácti ho zabil blesk.
Potkávala jsem podivného muže a to jen tehdy, když kolem létaly blesky. Byl mi povědomý a jednou jsem si vzpomněla na tragédii z dětského tábora. Tehdy mi dal kamarád první pusu, ale poté ho zabil blesk
Blížila se bouřka a já tušila, co přijde
Už když hlásili na víkend bouřky, zatajil se mi dech. Věděla jsem, že budu sama doma a opět se objeví „on“. Muž, který se mi zjevuje pokaždé, když se blíží hromy a blesky. Poprvé se mi to stalo asi v osmnácti, byla jsem doma u rodičů, sklízela rychle prádlo ze zahrady a už padaly kroupy. Utekla jsem na terasu a najednou mezi jabloněmi zahlédla postavu.
Zahřmělo a nebe ozářil blesk. Mladý muž tam stál úplně bez hnutí a díval se přímo na mě. Chtěla jsem na něj něco zavolat, ale bála jsem se a raději se schovala dovnitř. Od té doby jsem ho viděla pokaždé, když přišla bouřka a bylo úplně jedno, jestli jsem sama nebo ve společnosti lidí.
Jednou jsem například pobývala s přáteli na hudebním festivalu, a jen co se zvedl prudký vítr, přejel mi po zádech mráz. Schovaní v bezpečí budovy kulturního domu jsme pozorovali probíhající bouři a já ho opět spatřila. Podle reakcí kamarádů jsem ale byla jediná. Stál uprostřed louky a vůbec se nehýbal.
Tentokrát přišel ke mně domů
Mockrát jsem měla na bouřky štěstí a prožila je někde v ústraní, kde nebylo vidět ven. Jenže tentokrát se začaly ozývat hromy, když jsem byla sama v novém bytě a já se bála. Zatáhla jsem závěsy, abych neviděla na balkón.
Můj pes zalezl pod postel a já s obavami poslouchala řádění vichřice. Vtom se rozrazily dveře od lodžie, které jsem asi pořádně nedovřela. Hned za nimi stál on, promočený s vlasy vlajícími v prudkém větru. Poprvé jsem ho viděla takhle zblízka. Jeho oči se do mě vpíjely a já nemohla uhnout pohledem.
Neodvážila jsem se pohnout, ačkoliv jsem chtěla dveře zavřít. Do bytu mi pršelo a já umírala strachy i zvědavostí. Jeho obličej mi totiž připadal povědomý. Jako by mi četl myšlenky, mírně se na mě usmál. Naposledy udeřil blesk někde hodně blízko a pak ten kluk zmizel.
Našla jsem staré album z dětského tábora
Něco do mě vjelo a dostala jsem nutkání okamžitě probrat krabici se starými fotkami. Našla jsem album z tábora, kam jsem jezdila pravidelně celé dětství až do doby, než se tam stala tragédie. Moji pozornost přitáhla fotka, kde stojím vedle stanu s dvanáctiletým kamarádem.
Každý rok jsme se na sebe těšili a tentokrát jsme si dali pusu. Vytáhla jsem obrázek z alba a vypadl na mě vylisovaný čtyřlístek, který jsem od něj tenkrát dostala. Byl to on, poznala jsem ten obličej. Kamarád, jehož jednoho osudného dne zabil na táboře blesk. Zjevuje se mi a možná mi chce něco říct! Vzpomněla jsem si, co jsme si slíbili. Až nám bude osmnáct, vezmeme se. Od té doby ho potkávám.
Další příběhy ze života →
Text byl zpracován na základě skutečného příběhu, fotografie je jen ilustrační. Máte podobnou zkušenost? Svěřte se nám se svým příběhem, napište na redakce@lifee.cz.